- I tidligere episoder... - Du så lykkelig ut.
Ring politiet! Tolv personer la seg ned og begikk selvmord.
De sprengte huset, men de oppfordret ikke til vold.
- Alt vi vet, er ordet "Topeka". - Var du innlagt for sinnslidelser?
- Du satt på Cranwell. - Hvorfor spør du?
Man kan ikke ha et forhold i drømme.
- Tror du Jones driver innsidehandel? - Det er alltid Topeka.
Hvorfor skaper vi monstre? Zombier og vampyrer og annet skummelt?
Kanskje fordi de virkelige monstrene er for nære.
Altfor velkjente. Altfor virkelige.
Denne synes jeg er utrolig.
Det å kunne skape noe så enkelt og selvmotsigende...
- Kroppene virker... - Ute av kontroll?
Som de faller gjennom luften.
Flyr, ikke faller.
Kom. Vi flyr.
Se. Den forlengede bevegelsen... Måten paret ligger utstrakt på...
Dette er en drøm.
Du ødelegger det.
Jeg husker dette stedet. Vi har vært her før.
Vi er her.
- Jeg har ikke drømt deg. Du finnes. - Se på bildet.
- Jeg har ikke diktet deg opp. - Nei.
Så hvem er du?
Drømmer du også? Drømmer vi sammen?
Se på bildet.
Kan du se det nå?
- Hva gjør du? - Du kan fremdeles se det, ikke sant?
Tenk deg at du er den mannen.
Du faller. Du flyr.
Strekk ut armene. Tillat deg å føle det.
Luften... oppvinden... løfter deg...
bærer deg... opp mot himmelen.
- Jeg trodde du ville sove hele turen. - Søvn er en luksusvare.
- Ta den når du kan. - Med den personen du kan.
Kjente du Woody da han var på Deutsche?
Nicholas tok inn Woody og Jones som kjente fra Wharton.
Gud. Hvor mye mer research orker jeg?
- Sjeldne jordmetaller. - Nødvendig for mobiler.
Utvinningen er en miljøkatastrofe, men man tjener penger-
-og gruvene ligger i Mongolia.
Du blir kynisk når du reiser.
Omflyttingen forvandler meg til hippie.
Vår belgiske klient uroer seg for hotellet i Montreal.
- Han uroer seg alltid. - Han er født paranoid.
Men han har aktiva for millioner, og vi får vår andel.
Hva er problemet?
Vaskepersonalet. Han vil ikke at noen går inn-
-når forhandlingene har begynt.
- Har du tatt hånd om klokkene? - Alle apparater fjernes før møtet.
- Og ingen blomster. - Lngenting som lever.
Blomster, barn, dyr... De gjør ham ille til mote.
Han må aldri etterlates alene med kjøperen, da avlyser han avtalen.
Vi må bytte på å kontrollere det.
Greit.
- Sjeldne jordmetaller. - Verdt millioner i Mongolia.
- Takk for at du ble med. - Hva er morsommere?
Utflukt på landet med min favoritt- klient, og få møte moren din.
- Er jeg virkelig favoritten din? - Selvsagt.
- Jeg er forsinket med flaskevannet. - Du har ikke fått følelsen.
- Jeg kan ikke bare ta en design. - Jeg tok med prototypene.
Du kan se på dem på et sted du føler deg bra.
- Og hvis følelsen ikke kommer? - Vi gir ikke tilbake forskuddet.
Min datters. Hun har den når hun er redd for å fortelle meg noe.
- Jeg kunne trengt det med min mor. - Ja, hvem kunne ikke det?
Moren min er spesiell. Hun er terapeut.
Av typen med disipler og seminarer.
Hun er sitt eget univers' glohete midtpunkt.
Hun katalogiserte barndommen min for forskning.
Det er flere pappesker på låven.
Det er 137 pappesker.
Hun er nok på baksiden.
Se.
- Se hvem som er her! - Hei, mor.
Kom hit.
Dette er Miranda.
Hei. Charlotte. Hvorfor sa du ikke ifra? Jeg skal ha middag.
- Det blir trangt rundt bordet. - Vi spiser på kjøkkenet.
Tøv. Legg tingene på rommet ditt. Paolo får lage mer puttanesca.
Paolo er en bortkommen poet, en del av menasjeriet mitt.
Han skriver ikke særlig bra, men pastaen hans er himmelsk.
Maude Greenwald er her hele uka. De unge Beatties kommer kl. 19.
Med Sabine er huset fullt.
- Si meg, er du Tess' elskerinne? - Jeg er agenten hennes.
Jeg vil bare vite hvor mange senger som må res.
Hun tar med alle typer - menn, kvinner, mest personer med makt.
Jeg har lært meg å legge dem i rommet hennes og unngå nattrafikken.
Det er så fint å ha deg her.
Jeg kan ikke bryte taushetsplikten. Alice er min pasient.
- Er Alice poliklinisk pasient? - Det er alle i gruppen min.
- Gruppen for sekt-deprogrammering. - Sekt-overlevende.
- Jeg fant tolv døde i et hus. - Jeg så det på nyhetene.
Alle sammen hadde samme grønne joggesko som Alice. Hjelp meg.
Fortell om en som er som Alice. Hvorfor blir hun med i en sekt?
Sekter er som familie.
Mange mennesker vokser opp med manglende kontakt innenfor familien.
De trekkes til sekten som alternativ familie.
Når de dør, gir de arven til sekten. De vil at sekten begraver dem.
Deres ønske om å bli hele-
- fører dem inn i en felle som ofte gjør livet deres verre.
- Holder det for New York-politiet? - Ja, kanskje.
Slukk lyset. Ikke rør Post It-lappene.
Rory, det er Tak. Jeg vil at du sjekker en ting.
Jeg vil vite om de tolv likene er sendt til et begravelsesbyrå.
PONTES BEGRAVELSESBYRÅ
- Belgieren er rastløs. - Vi er klare nå.
Denne veien, mine herrer.
Jeg trodde du hadde forlatt meg.
Mor lar deg være i fred fram til middagen.
- Sånn ser altså 137 esker ut. - 179. De 42 der er om søsteren min.
- Er hun misunnelig? - Hun var heldig.
Mor sluttet å studere livet hennes da jeg fylte ti.
Da var det bare jeg som gjaldt.
Ser du noe det står 20Og på?
Jeg liker bamsen. Jenter liker enten dokker eller bamser.
Den er Sabines. Vi gjemte pengene vi fikk fra tannfeen i dem.
- Vi får finne din og bli rike. - Den er her oppe et sted.
Jeg tenkte vi kunne ta en spasertur.
- Få deg i humør til designene. - Jeg ser senere.
- Lover du å velge en? - Herregud, jeg lover. Greit?
Tess.
Tess. Tess! Hva er det du leter etter?
Journaler. Jeg må finne en dato.
I 20Og mangler det noe.
Det er februar, det er mai. To måneder mangler.
Hva gjorde du i den tiden?
- Jeg satt på Cranwell. - Hva er det?
Et mentalsykehus. Jeg fikk et sammenbrudd.
Jeg var manisk, løp rundt i byen og sov ikke på flere dager.
Jeg trodde at et lysskinn strålte ut av meg.
Mor satte meg på Cranwell.
Jeg ble helt gal og fikk mange typer legemidler. Veggene presset på.
Sånt skjer mennesker med talent som deg. Men du kom deg ut av det.
Ikke før søsteren min fikk meg forflyttet.
Til St. John Bosco i byen. Hun jobber der.
Jeg må til Cranwell. Jeg må finne en viss dato i den perioden.
Får jeg låne bilen din?
Jeg lover å se på prototypene etterpå.
Ingen fare. Du gjør det etter hvert.
Takk.
Han vil ha en matbit.
Hvem satte belgieren sammen med White Sand?
De hadde snakket med Jones om å begynne med sjeldne jordmetaller.
Så da jeg møtte belgieren, fikk Jones og jeg ideen.
Av kroppsspråket å dømme lurer White Sand belgieren.
Om du så tallene, ville du ikke sagt det.
Så vi bryr oss ikke? Bare si meg hvem vi er lojale mot.
Vi er lojale mot avtalen. Og mot klienten.
Hvilken klient? Din eller Jones'?
Du er like paranoid som belgieren.
Gi meg informasjon om mannen utenfor.
Dette er hele journalen din. Jeg beklager håndskriften min.
Jeg skulle gjerne gjort mer for deg. Jeg kjenner jo moren din via yrket.
- Er dette alt? - Du vil forstå din egen bedring.
Jeg ble ikke bedre her, men på St. John Bosco.
- Hvorfor er det en politirapport her? - Det var politiet som fant deg.
- Når da? - Da du rømte.
- Jeg vet ingenting om det. - Det er forståelig.
Vrangforestillingene var sterke da.
- Du knuste et vindu. - Lngen har fortalt det.
Moren din bestemte nok det. Hun og søsteren din flyttet deg etter det.
- Hvor lenge var jeg savnet? - I tre dager. Du ble funnet i skogen.
- Du blødde fra kuttsårene dine. - Jeg må gå.
Du der, kom hit. Kom tilbake!
New York-politiet. Stans!
Mor?
Jeg har drømt om sigarer.
En gang var sigaren faktisk en sigar, men Freud var likevel en idiot.
- Drømmer er vinduer, ikke forheng. - Heller alkohol enn mat for min del.
Jung var en begynnelse, som Newton og Darwin.
- En forenklet grunnmur vi bygger... - Jeg dro til Cranwell i dag.
- Jeg pratet med dr. Stafford. - Hvorfor det?
Søsteren din har rett til å besøke legen sin.
Han gjorde henne verre.
- Vi hadde en interessant samtale. - Stille. Dette er din søsters stund.
Han sa at jeg var borte i tre dager, og jeg ble funnet vandrende i skogen.
- Det stemmer. - Du har aldri fortalt det til meg.
Legene på Sabines sykehus mente at vi ikke skulle minne deg på det.
Jeg trodde at jeg var gravid.
Dere ga meg alle mulige prøver for å vise at det var innbilning.
Men dere brydde dere ikke om å si at jeg var savnet i tre dager.
Jeg forstår at det var en tabbe av reaksjonen din å dømme.
- Jeg gjorde feil ut fra skyldfølelse. - Det har gått sju år.
Og du har vært frisk. Jeg er glad for at du orker å konfrontere meg.
Hun holder på å miste taket. Gi slipp på fortiden.
- Hun kan ikke. - Hun må.
- Dere løy! - Vi beskyttet deg. Fra deg selv.
Ikke avbryt, mor. Du tror dette er helende, men det er det ikke.
Verden er ikke imot deg. Ingen driver deg fra vettet.
Du må finne styrken til å akseptere fortiden og gå videre.
Er du ferdig med å be meg tie i mitt eget hus?
Du er ikke søsteren din, så ikke be henne handle som du ville gjort.
Hun er sterk, hun blir bedre, og jeg er stolt av henne.
Johns bror, Donald, gjennomgikk en lignende krise. Han satt et år...
Vet du hva jeg liker med forretningsreiser?
At firmaet betaler drinkene?
Man har ingen plikter. Man er liksom i en liten boble av frihet.
Frihet til å åpne minibaren og spise Toblerone til 10 dollar.
Hvem er det som er kynisk nå?
Det er noe feil med denne avtalen.
Den er ikke... normal.
En belgier selger mongolske mineralrettigheter til en kanadier.
Er det noe av det som er normalt?
Jeg har ikke fått sove i det siste... ikke bra.
Det jeg var sikker på, viser seg å være-
- som sand som renner mellom fingrene til det er borte.
Tidligere trodde forskerne at atomet var den minste partikkelen.
Men under atomene fant vi protoner.
Og under protonene fant vi kvarker.
Og under kvarkene fant vi strenger.
Men strenger er ikke engang partikler.
De er bare energivibrasjoner.
Man tror at verden er solid.
Men så smelter den.
Herregud, jeg er full.
Vil du gå opp på rommet og dele en Toblerone til 10 dollar?
- Diabetiker. - Løgnhals.
- Er den til meg? - Nei, til Belgias ambassadør.
De sier alltid at det blir regn.
Når det er varmt og lufta tetner. Og man vil at det skal regne.
Rensende regn som fjerner skitten fra himmelen og etterlater seg alt klart.
Men det gjør det egentlig aldri.
- Hvor mange har du drukket? - Hvor mange har du drukket?
- Vi tar en til. - Vi drar hjem.
To til til det lykkelige paret.
- Skulle vi ikke gå? - Kan jeg få noe snacks?
Jeg er allergisk mot peanøtter. Halsen hovner opp.
- Nå går vi. - Hva gjør vi her?
- Lkke spør. - Hva skjer ellers?
- Glem det. - Hvem er du?
Slipp meg.
- Hvor går du når du ikke er med meg? - Hvilken løgn vil du høre?
En iskrem med to kuler, takk.
Det er Burton.
Slipp meg forbi.
- Hvem er han? - En venn.
Du skal si meg det, så ikke sløs bort tiden.
Han er Belgias FN-ambassadør.
- Hva gjør han her? - Han var passiv deleier.
- Du må ordne dette. - Gi meg telefonene, begge to.
- Vi tok noen glass. - Hva mer? Kokain?
Han hadde det med seg.
Var det dere tre? Ingen jenter? Ingen gutter?
Ta på skoene. Klienten pakker. Ta ham til flyplassen.
Ta flyet til New York. Vær ute av Canada før kl. 8.
- Hva skal du gjøre? - Ringe politiet. Han er jo død.
Når politiet kontakter deg, vil du gjerne lyve for dem.
Men du må motstå fristelsen.
Vennen din tok for mye dop, så du fløy hjem.
- Er noe av det usant? - Nei.
Ta ham med deg. Fort!
- Jeg er ulistet. - Jeg er politi.
Jeg så pasienten din ute i skogen med de andre med grønne joggesko.
- Takk for opplysningen. - Hun treffer fortsatt den sekten.
- Det er nok riktig slutning. - Alice er ingen søt, liten jente.
- Jeg så henne. Hun... - Ranet en bank? Drepte noen?
- Jeg prøver å hjelpe deg. - Overhodet ikke.
Det du så i skogen, uroet deg, så du stormer inn her på en upassende måte.
Du er irritabel og krever svar som skal fikse alt, men det gjør de ikke.
Disse menneskene... De kom ut fra skogen.
De kastet asken fra ofrene mine opp i luften.
Ofrene dine? Du har funnet lik før.
Hvorfor er disse tolv så spesielle?
Det finnes et lag under det som skjer her, som jeg ikke kan forklare.
- Jeg er ikke pasient på sofaen din. - Du oppfører deg sånn.
En følelsesmessig hemmet gutt som ikke takler å være hjelpeløs.
Det minner ham om traumet som hans nå katatoniske mor utsatte ham for.
Det er hva jeg ville notert meg.
Du har ingen anelse om hva som foregår med pasienten din.
Si til dem at den heter "Neige". Snø.
Du er magiker.
Klienten kommer til å bli veldig fornøyd.
- Vi kan beholde forskuddet. - All uro uten grunn.
Jeg må tilbake til byen.
Ja visst. Jeg pakker og blir med.
Hvis du vil bli her lenger, blir jeg ikke støtt.
Din skapelse... Jeg visste at helgen ville bli bra.
Den belgiske ambassadøren døde i Montreal i natt.
- Hvordan vet dere hvor jeg bor? - Du lette etter moren din i skogen.
Du er en god sønn.
Jeg er allergisk mot peanøtter. Halsen hovner opp.
Skaper vi våre egne monstre? Eller skaper monstrene våre oss?
Kanskje de trenger oss for å bekrefte sin egen eksistens.
Eller kanskje sin egen uhyrlighet.
Tekst: Nicholas Knutsen www.sdimedia.com